Översättning: SSG - SweSUB Group © taureane
www.SweSUB.nu
Kom igen, Glorious!
- Hur passar Rupert in? - Han vinner alltid.
Han kommer aldrig att slå Wilfred! Wilfred den store!
Prinsessan Celia! Feta män dansar! Magra män dansar!
Det är vad vi kallar dem, för det är vad de gör! En garde!
- En garde! - Voilà!
Seger för mig! Seger, seger! Kom igen, Glorious.
- Ja? - Hej. Det är Michael. Michael Walton.
- Är mr Page där? - Vilken av dem söker du?
Båda, om det är möjligt.
Kom upp, Michael.
Kom in.
Jag är Walter, det här är Oliver.
- Och du är vår kusin Michael. - Ja...det är jag.
Jag tror att vi träffades en gång när du var 6 månader gammal.
Han minns det säkert tydligt!
Ta en kaka.
Utsökta kakor.
- Är det ni två? - Som du säkert gissar är jag barnet.
- Du har många radioapparater. - Från min barndom. Vill du lyssna?
- Det tar en stund att värma upp. - Vad vill du fråga oss om, Michael?
Just ja... Jag har egentligen bara en fråga.
Jag är intresserad av släkthistoria.
Och ni är de enda som är kvar från den tiden.
Ja.
- Min mormor. - Ja, Celia. Förstås.
Jag undrade bara...
- Vad hände med hennes syster, Anne? - Hon var skådespelerska.
Hon gjorde några filmer. Hon spelade bästa vän eller lärare.
Det är hon, där uppe. Anne var den äldsta.
Hon var adopterad, förstås. De ville desperat ha barn.
De trodde inte att de kunde få några egna, så de adopterade ett.
Och sedan, hör och häpna, kom det barn ändå.
- Alla stod varandra mycket nära. - Du trodde inte att den skulle fungera.
Få se om vi kan hitta något mer lämpligt.
Vad hände med henne?
Berätta.
Det är inte alltid bra att gå tillbaka - till det förflutna.
Det här är lite bättre.
Få se om vi kan få en tydligare signal.
Det hade varit en fantastisk sommar, sommaren 1939.
En härlig sommar som många mindes under mycket lång tid.
Året innan verkade det som om kriget mot Tyskland hade avvärjts-
-att taktiken att lugna och resonera med Hitler, hade fungerat.
Och även nu verkade det som att det kanske fungerade.
Din mormor, Anne och Ralph-
-hade vuxit upp i ett vackert hus med en ännu vackrare trädgård.
Det var en mycket spännande tid.
Det gick bra för Ralph på UD. Anne hade en roll i en ny film.
Det var din mormors fars födelsedag.
De hade gjort iordning ett fantastiskt bord för honom-
-eller Anne hade gjort det eftersom hon ansvarade för nästan allt.
Feta männen är i antågan. Det är ett av dina allra finaste bord, Anne.
Jag tycker om din vän. Den andra är lite vrickad.
Lite kanske, men han kan vara väldigt roligt.
Anne, han är snygg.
Varför alla riddare? Vad har de i kikaren?
- Det är något vi började med som barn. - Jag kanske får ta med en hem.
De är precis överallt! Vill du se?
Allt är hennes fel! Anne började och sedan gjorde alla dem.
- Vi kallar dem "Feta män dansar". - Den liknar nån jag brukade jobba med.
Nu kommer ingen undan dem! Det är George.
Hans syster, Sonia, försvann för några dagar sedan, så han är lite upprörd.
- Fick du lov att sätta dem överallt? - Nästan överallt! Inte i dem.
Det här är skallinjen. Vi fick inte gå över den.
Byggnaderna var fyllda med pappas papper som han använde för sina böcker.
- Jag slår vad att ni gick över linjen. - Nej, ingen av oss har gjort det.
Det fanns andra platser att leka på. Vill du se var det hela började?
Vi har tid att gå, visst, Anne? Snälla? Säg ja.
Ja. Om vi är snabba.
Herr talman!
Underbart ställe att repetera ett tal!
En ordningsfråga, herr talman!
Parlamentsledamoten måste omedelbart ta tillbaka det!
Både den första och den tredje delen.
Det var här berättelserna kom till om knubbiga män som gör heroiska saker!
Våra riddare var överviktiga och lata.
- Vi gillade dem så. - De kunde vara mycket modiga-
-när vi ville det. De slaktade alla som vågade anfalla dem!
Din far höll fantastiska tal i underhuset.
- Synd att han inte talar lika ofta nu. - Hans hälsa har alltid varit skör.
- Därför håller han sig i bakgrunden nu. - Jag har hört mycket om din pappa.
Att han är den mest charmerande mannen i England. Vilket gör mig nervös.
Tänk om han inte gillar mig?
Hej.
- Grattis på födelsedagen. - Nä men! Vilken härlig hemkomst!
Anne, du har absolut överträffat dig själv! Alla har det.
Henry, har du förstås träffat. - Joseph Balcombe, kollega till Henry.
Joseph, det här är mina barn.
Ett nöje att det är din fars födelsedag.
- Grattis på födelsedagen, pappa. - Gör sig din mamma fortfarande redo?
- Hon gjorde alla blommor. - Hector! Kul att se dig!
- Grattis på födelsedagen. - Och du måste vara Lawrence.
Det är ett nöje att träffas, sir. Och grattis!
- Du motsvarar Annes beskrivning av dig. - Pappa!
Det finns inget enkelt svar på det.
Han är en av de smartaste på UD-
-så det är bäst att jag ser upp? För det är sant.
Varför är du i den här delen av landet, mr Balcombe?
För att fiska. Jag var fast besluten att få in fiske på något sätt.
- Så klokt. - Att komma till en så gammal plats...
...kan få en att tro att allt står rätt till i världen.
Men det gör det inte, eller hur?
Vi går inte sovande mot katastrof. Vi välkomnar den med öppna armar.
- Jag har nog gjort det. - På vilket sätt gör vi det?
Vi är inte nöjda med att låta Hitler marschera in i Tjeckoslovakien-
-och Österrike. Nu säger vi: "ta några fler länder."
Hitler vill ta över Europa, och vi låter honom göra det-
-så länge han inte bryr sig om oss. Det kan inte tillåtas.
Förlåt ett självklart uttalande, eller vad jag tycker är självklart-
-men man måste stå upp mot ondska. - Men man måste kunna göra det.
Man måste ha resurser.
Även om vi har låtit Tyskland upprusta, får vi inte överdriva hur stark hon är!
Med den nuvarande regeringen beter vi oss som om vi måste undvika krig-
-med alla medel. Så varje dag gör vi något som förvärrar situationen.
Tror du verkligen att det är sant? Vad hade du tänkt dig?
För att ge er ett exempel, så har jag hört märkliga rykten-
-att vi försöker intressera nazisterna att acceptera ett stort hemligt lån-
-som vi förhandlar åt dem på den internationella marknaden-
-så att vapenindustrin blir fredlig. Vi planerar faktiskt att ge dem pengar!
Det låter verkligen bisarrt, Hector.
Alexander kämpade i kriget, blev sårad, så jag kritiserar inte honom.
Många säger inte sin mening.
Det är upp till oss unga ledamöter att bli av med nuvarande ledarskap-
-som leder oss mot vår undergång. - Det är ett stort krav, mr Haldane.
Ja, och inte populärt. Ledarskapet vill inte veta av invändningar eller kritik.
Ledarskapet ser Churchill som farlig eftersom han skulle stå upp mot Hitler.
Han bryr sig inte om han förargar nazisterna.
Jag känner att jag måste göra allt för att Churchill inte ska ignoreras.
Kom på torsdag.
Huset kommer att vara tomt på eftermiddagen.
- Kan du komma? - Ja.
Jag är fortfarande på Cranmore, jag kommer.
Ursäkta mig.
En mycket trevlig kväll. Tack.
Vem är den mannen? En väldigt märklig man.
Tack för en underbar födelsedag.
- Blev den förstörd av Hector? - Nej.
Jag är van vid hans eldiga utbrott.
Och det finns alltid möjligheten att han har rätt.
Läser du för mig, älskling? Jag älskar när du läser för mig.
- Vad vill du att jag ska läsa? - Keats. Vad som helst.
"Mitt hjärta värker, och en dåsig domning smärtar min känsla"
"Som om jag hade druckit odört eller tömt någon tung opiat"
"till utmattning en minut tidigare..."
Sonia. Hur kom du in dit?
Du har fått mig att bryta mot reglerna, Sonia.
Vad har du gjort här? Läst pappas manuskript om Napoleon?
Varför är de här? Har du lyssnat på något bra?
Hallå?
- Mamma? Jag hittade Sonia. - Utmärkt.
Det är så mycket som behöver göras.
- Du såg ingen gå förbi här? - Nej, kära du.
Det måste ha varit en av tjänarna.
Titta vem jag hittade.
- Hon var i en av bodarna. - Hon visste inte att det var förbjudet.
- Jag trodde du visste det. - Vresiga kisse. Så bra du är tillbaka.
Titta vad jag också hittade där. Foxtrot. En av dina favoriter, pappa!
- Hon har dansat där inne också. - Jag har inte lagt grammofonskivor där.
- Jag undrar hur det gick till. - Få se om de går att spela.
- Fick du brevet? - Ja, jag tror det.
Jag trodde vi hade tagit hand om ämnet ni tog upp med mig innan-
-och att vi fick tid att tänka över.
Det finns olika faktorer att ta hänsyn till...
Det är ingen foxtrot. Jag skulle vilja se pappa dansa till den!
Det är mycket märkligt. Det måste vara Josephs saker.
Balcombe frågade om han kunde lagra regeringshandlingar hos oss.
- De drunknar tydligen i papper. - Måste regeringen förvara saker här?
Det verkade ofarligt. Anledningen var rolig, och rätt oförskämd också.
Han sa att det fanns få platser där man kan lita på att tjänarna inte går.
Med kunskap om våra tjänare, var det inget bekymmer.
De klarar knappt att rengöra huset, för att inte tala om uthusen!
- Folk räknade inte med Sonia och Anne. - Varför lagra skivor märkta foxtrot?
När det inte är det. Det är nog deras syn på maximal säkerhet.
"Låt oss kalla allt efter en dans. Det lurar alla, ingen ser igenom det!"
Sedan München har samtal spelats in när anteckningarna varit bristfälliga.
Men jag visste inte att vi hade några här. Det är ganska spännande.
Är du säker på att ingen är här?
Det ska det inte vara. Inte ens tjänare.
Alla har gått till festen.
Måste George titta på?
Det är Sonia.
- Måste hon titta på? - Hon gillar att titta när folk älskar.
Hur många har hon sett?
Jag har frågat, men hon berättar inte.
Vi kommer alltid så här, faster Elisabeth.
Det verkar inte finnas några tjänare. Det finns ingen som tar min jacka.
- Ska jag ta den? - Det är okej, min kära.
Faster Elisabeth! Vilken överraskning! Jag trodde du skulle komma i morgon.
Det blev ändrade planer. Som jag hoppas inte är olägligt.
Det har varit ganska hektiska fjorton dagar.
Först balen vid Blenheim Palace, som jag måste erkänna var praktfull!
Folk sa att den fick Versailles på skam.
Sedan var det en på Holland House, med politiker och filmstjärnor.
- Ta inte illa upp, min kära. - Det låter ansträngande.
Faktiskt var det uppfriskande.
Du ser väldigt bra ut, min kära.
Positivt glödande.
Det måste vara lantluften.
- Vi ses i London. - Lovar du?
Självklart.
Även fast det händer så mycket, kan inget stoppa mig att träffa dig.
Har du något emot att jag löser ett korsord här?
Naturligtvis inte, Gilbert.
Vi kommer inte att jobba i dag. Birollsinnehavare är alltid försenade.
Kom igen, Gilbert, inget gnäll i dag.
Jag ser fram emot vår stora scen nästa vecka.
Kommer du upp i helgen, på picknick, så vi kan öva?
Jag är hedrad att bli inbjuden. Naturligtvis kommer jag.
Jag behöver inte repetera. Jag har samma roll, den muntre gamla herrn.
Telefonsamtal, miss Keyes.
- Det är Lawrence. - Hej.
Har du hört nyheten? Hector är död.
Vad?
- Vad hände? Det är fruktansvärt. - Han tog livet av sig.
- Det står i tidningen. - Jag har inte läst tidningen.
- Han måste ha gjort det, eller... - Eller vad?
Nej, jag... Jag kan inte prata i telefon.
Jag åker till hans föräldrar.
- Hur länge blir du borta? - Inte så länge.
- Jag måste se dig när jag är tillbaka. - Jag måste se dig också.
Där är du. Jag trodde du hade blivit inropad och gått utan mig.
- Vad är det? - Någon jag känner har dött.
Hector Haldane. Jag har alltid tyckt att han hade ett fantastiskt namn.
Han var en av de unga ledamöterna som talade mot att blidka Hitler.
Jag läste ett av hans tal en gång. Eldiga grejer.
Han hade yrkat på en ny premiärminister.
Så sorgligt.
Han var en man med möjligheter.
Jag såg honom för bara två veckor sedan.
Där är du, min kära! Vi trodde inte att du skulle komma.
Ledsen att jag är sen. Det är en lång resa från studion.
Nu har du ett spännande möte med vår nya kyrkoherde.
- Har ni hört nyheten? - Ja.
Stackars Hector. Det är hemska nyheter. Han var så full av liv.
Så, Alexander.
Jag är glad att vissa saker inte förändras.
Att familjen fortfarande betyder något här.
Du skulle ha tagit på en jacka, Celia. Inte konstigt att du är kall.
Naturligtvis är du chockad. Vet du vad som hände?
Lawrence berättade inte mycket.
Han sa att han trodde Hector hade tagit livet av sig.
Det är möjligt. Han var nervös.
Men det var något mycket gripande över honom.
Och mycket modigt.
- Jag är hedrad att ni kunde komma. - Och vi att få en privat föreställning.
Och alla är här.
Du har redan träffat Kathleen, min syster. Hennes pojke är med i kören.
Jag hoppas ni godtar att jag leder kören själv i kväll.
Det är en hymn som går tillbaka nästan lika långt i tiden som er familj!
Låt oss hoppas att han är bättre än den senaste.
Får vi lov att vinka till Walter?
Du är fortfarande så blek.
Ja.
- Vad gör mr Balcombe? - Han arbetar vid inrikesministeriet.
Han är i säkerhetstjänsten. Det är uppenbart.
Var han intresserad av Hector?
Kanske, men jag tror inte att han mördade honom.
- Anne, du är för dramatisk! - Nej, jag menar naturligtvis inte det.
- Märk väl, han är ganska skrämmande. - Han verkar lite konstig-
-men han delar min kärlek för fiske. - Hector verkade orolig för honom.
Man kan inte bara gör sig av med parlamentsledamöter så där.
Både den första delen...
...och den tredje delen.
Förlåt ett självklart uttalande, men man måste stå upp mot ondska.
Jag ska be Balcombe att flytta alla grejer som han har lagrat i vår bod.
Vi ska inte ha saker i huset som vi inte vet vad det är.
Han kan göra det snart. Han kommer till picknicken.
Vi göder honom och får honom att ta bort allt.
Vilken härlig egendom du har här!
Inte konstigt att du är stolt över den, Sir Alexander. Du pratade vid ett möte-
-om naturens under. - Otroligt att någon minns.
Det var inspirerande.
Jag har sett dig på teatern många gånger.
En eller två föreställningar stack verkligen ut.
- Din portvakt, i Macbeth... - Den fulla portvakten, om jag minns.
Speciellt mot slutet av veckan.
Kom igen, alla. Vi måste gå bort all mat.
- Låt oss gå till den mossiga ön. - Varför? Jag kan inte röra mig!
Vi kan inte ta med barnet.
Jag stannar och ser efter det.
Oroa dig inte, faster Elisabeth, Jag stannar och lär mig replikerna.
Vi ser efter honom tillsammans.
Jag tror jag sträcker på benen, om du inte har något emot det.
Jag tappar nyttan av benen om jag inte går ur den här löjliga stolen.
- Är du säker på att ingen är här? - Det ska inte vara det.
Oliver?
De måste ha hämtat honom.
Oliver?
Oliver!
Hallå!
Pappa! Har du Oliver?!
Pappa?
Walter! Hörde du inte mig? Har de Oliver med sig?
- Nej, du har Oliver. - Nej, han är borta.
- Någon måste ha hämtat honom. - Han är inte på den mossiga ön.
Hallå? Vem är det?
Gå tillbaka och hämta alla nu.
Gå och hämta alla nu. Fort!
Oliver!
Vem har Oliver!
Walter! Vad gör du här? Jag sa till dig att gå och hämta alla!
Jag har gjort det. De kommer. Jag kom för att hjälpa.
- Leker du med mig, Walter? - Nej.
Har du flyttat Oliver? Sa nån åt dig att leka med mig?
Jag sa ju att jag inte leker med dig.
Berätta var Oliver är!
Anne!
Där är hon.
- Har ni Oliver? - Nej.
Han är borta! Jag var där. Jag vände mig om och han var borta.
- Och vagnen var borta! - Lugn. Han kan inte var långt bort.
Jag hittade hans sko.
- Vi sprider ut oss. - Jag är så ledsen!
- Oliver! - Oliver!
Vi tar den här vägen.
- Men jag har tittat här. - Vi följer stigen!
- Jag har redan gått här. - Allt kommer att bli bra.
Han är inte här. Jag har naturligtvis tittat här!
Oliver!
- Herregud! Tack gode Gud! - Vi har hittat honom!
Här är han, välbehållen. Paniken är över.
Jag är ledsen!
Hur i all världen kom han dit?
Jag vet inte. Jag vet faktiskt inte.
Jag måste ha somnat en stund, och sen var han borta.
- Någon flyttade honom. - Flyttade någon honom?
Du var kanske så koncentrerad på replikerna att du gick iväg med honom.
- Jag har inte flyttat honom! - Är du säker på det?
- Du sa att du somnade. - Jag gick inte iväg med honom.
Jag är absolut säker på det.
Jag flyttade inte på honom!
Han hade en jäkla massa packat i vår bod.
Hertigen av Wellington har visst massor av sekretessbelagt material i källaren.
De är oroliga för kommunistinfiltration, att de hellre har det i hans vinkällare.
- Vad fick honom att ta bort allt? - Jag sa att boden läcker på vintern.
- Jag flyttade inte barnet. Tro mig. - Jag tror dig.
- Vem flyttade honom då? - Walter.
- Varför skulle han göra det? - Kanske var det pojken. Vem vet?
- Han kanske drack vin när vi inte såg. - Eller nån sa åt honom att göra det.
- Varför skulle de göra det? - För att få mig att verka opålitlig.
Han vet att jag är vän med Lawrence och Hector.
Jag tycker vi ska låta Balcombe försvinna med sina lådor-
-och aldrig bjuda in honom igen.
Vi vill verkligen bli av med honom, som vi säkert kan bli.
Vi har förlorat chansen att snoka.
- Jag tror det är allt. - Inklusive alla foxtrot?
Jag tror det, ja.
Och det finns ingenting kvar här, eller hur?
- I huset? - Jag tror inte det, Joseph.
Jag känner inte till någonting.
Kom in.
- Jag ville bara se hur du mår. - Jag mår bra. Det är inget fel på mig.
Självklart inte. Hur som helst, den kusliga mannen har gått till slut.
Pappa säger att vi åker tillbaka till London i morgon.
Eftersom parlamentet kanske kallas in. Det är tydligen kris.
Jag tycker det är bra att vi åker.
Numer står jag inte ut här nere efter ett par veckor.
Utan att vara respektlös mot Sonia.
Du förlåter mig, eller hur? Jag saknar verkligen Horatio.
Sir Alexander! Jag väntade inte er! Huset är inte vädrat!
Vi visste inte att ni skulle komma idag. Mrs Hardiman kommer i slutet av veckan.
Oroa er inte, Betty. Vi lever i oförutsägbara tider.
- Vi klarar oss utan mrs Hardiman. - Det är ett hemskt oljud från grannen.
De ska ha fest. Det har bankat hela dagen.
Det blir nog bra. Så länge de inte kastar in något i vår trädgård.
Och kom ihåg att bjuda in oss.
Det känns inte som vårt hem, eller hur? Hela huset är övertäckt.
- Nej. - Hela UD kommer att surra.
Glorious... Jag vet att det är ett mycket känsligt ämne-
-men med mitt nya jobb, kan jag få veta många saker-
-och jag kan få reda på ännu mer.
Men bara om du vill det. Jag kan ta reda på vilka dina föräldrar var.
- Kan du? - Så vad tycker du?
Jag vet inte om jag vill veta.
Det har aldrig bekymrat mig vilka mina riktiga föräldrar är.
Jag tänker inte på det längre.
Det är ett stort beslut.
Betty. Det fanns en gammal vevgrammofon.
- Vad hände med den? - Jag la undan den i skräpkammaren.
Vi är klara med områdena vi ska inrikta oss på och vilka som ska undersökas?
Alla är överens över vilka områden som har den högsta...
...rapporter som vi har fått, studeras vid nästa möte.
Rapporterna vi kommer att undersöka är nummer 10, 15, 22. 37 är fortfarande...
...inget mer att säga! Ni fortsätter att ringa mig! Ni måste sluta!
- Vi påminner er, om informationen... - Den informationen är privat!
Folk gör alla möjliga saker i sina liv! Har jag det, så har jag det!
Jag vill bara att ni slutar ringa mig och mina föräldrar...
Inse att vi menar vad vi sa, och det är bäst du lyssnar på oss.
Jag fattar inte att detta händer mig! Sluta ringa mina föräldrar! Hör du?
Hör du? Ni måste gå med på det! Min far är sjuk!
Han står inte ut! Ni har ingen rätt...
Jag är så ledsen. Jag visste inte att du var här.
Jag visste inte att du kanske ville lyssna på något här inne!
Oroa dig inte, Betty. Det är mitt fel.
Jag var tvungen att lyssna på något för filmen jag har en roll i.
- Går du ut, Pappa? - Hej, älskling. Ja. Till klubben-
-där stämningen nog är febril. - Jag behöver prata med dig.
Inte nu. Det har skett en utveckling.
Världen rör sig fortare och fortare. Vi kanske inte kan stoppa det.
Mer grammofonskivor, ser jag. Jag trodde att du gav Balcombe allt.
- Vad är det? - Det här är en riktig foxtrot.
Bra. Vi vill inte ge Balcombe en ursäkt att komma tillbaka.
Nej, det skulle inte vara bra.
Vi ska prata... när krisen är över.
Jag älskar att grannarna har fest när det brakar loss.
Brakar det loss? Nu?
- Jag borde ha lyssnat på radio. - Det är inte helt säkert.
Ska vi hålla vårt löfte till Polen?
Vill vi verkligen gå i krig för dem?
Kan det här hända omigen? Det är vad som händer.
Alla reser tillbaka från sina lantställen medan vi pratar.
Så illa är det. Det finns inget du kan göra.
Du fortsätter göra filmen och muntra upp folk.
- Nej. Jag måste göra något mer. - Nej, det är ett gott råd.
Det är alldeles utmärkt att muntra upp folk.
De gör inte vår scen i dag. De har sagt till oss att gå.
Inte i dag? Jag tror det inte! Vi kommer aldrig att behövas.
Tydligen är vädret inte rätt. Min fars chaufför hämtar oss.
- Kommer du med mig hem, Gilbert? - Vem kan motstå en sådan inbjudan?
Jag vill spela upp något för dig. Det är den här grammofonskivan.
- Du är bättre informerad om allt. - Smicker! Den här dagen ljusnar.
Vi måste bara plocka upp min bror och syster på en bal.
Det är inte långt bort.
Vilket sätt att resa för en fattiglapp som mig.
Alltid drömt om att ha en sådan här bil. Mitt namn har aldrig stått överst.
Inte ens en gång.
Dags för lite utsvävande liv, för ingen vet vad som händer i morgon.
Vad är det för melodi du vill spela för mig?
Det är ett samtal.
En inspelning av ett möte. Den låg bland sakerna Balcombe förvarade hos oss.
Det fanns en annan skiva där Hector skrek och var riktigt upprörd.
- Han som tog livet av sig? Var är den? - Den gick i bitar.
- Efter barnet litar du inte på mig. - När har jag sagt det?
Jag vet att jag inte har läst mycket om den politiska situationen.
Är det möjligt att säkerhetstjänsten lyssnar på och spelar in-
-regeringsmotståndarnas samtal? - Högst möjligt.
Och att inspelningarna kan användas för att sätta press på folk?
- Att utpressa dem till tystnad. - Det är också möjligt, fast riskabelt.
För de vill inte att det kommer ut.
Nej! Tänk vad Churchills anhängare skulle göra med en sådan information.
Churchill skulle bli premiärminister, och strategin mot Tyskland aggressivare!
Utpressning. Trodde jag aldrig.
Det är möjligt att folk inom säkerhetstjänsten-
-går längre än premiärministern tänkt. Är det vad som finns på inspelningen?
Nej. Det är bara ett tråkigt möte.
Men du kanske vet vilka de är.
- Varför spela in ett tråkigt möte? - Nån kanske inte kunde vara där-
-att de inte ville göra anteckningar? Bara min något berusade gissning.
Om kriget kommer har det ingen betydelse.
Det kommer att ha stor betydelse.
Några av dem vill inte ha ett krig, och inte Churchill som premiärminister.
De vill att det här landet lämnas ifred. De struntar i vad som händer i Europa-
-så länge det här vackra stället inte störs.
De vill skapa fred så fort de kan, kanske till varje pris-
-och ge Hitler alla möjliga saker i gengäld.
Men vi bör inte oroa oss. Vi kommer att titta ner på alla från en bioduk-
-klädda i löjliga viktorianska kläder.
Om vi nu blir kallade.
Hallå, där nere!
- Där är ni! - Ni är alldeles för tidiga.
Klockan är nästan tre på eftermiddagen.
Ni missade något. Det fanns exotiska fåglar och fontäner med guldvatten.
Och faster Elisabeth är fortfarande här. Vi har inte sovit på hela natten.
- Har du varit uppe hela natten? - Ja. Dags att gå till sängs!
Jag stannade uppe med ungdomarna. Har inte gjort det på flera år.
Jag tänkte gå för flera timmar sedan, men jag gjorde det aldrig.
- Mr Williams! Just den jag vill se. - Är jag?
Du måste komma hit och höra vad jag har att berätta.
Jag har städat mitt hus, eller snarare mina tjänare-
-om vi var tvungna att fly. Och gissa vad de grävde fram?
Hela min samling av teaterprogram, där du är med i många.
Du i "Richard II" och i "Pompejis sista dagar"...
- Fantastiskt! Jag skulle vilja se dem. - Skulle du?
Du måste följa med mig nu, för om detta irriterande krig bryter ut-
-skingras allt. Vill du komma till mitt hus efter te?
- Det skulle vara spännande. - Gilbert.
Min karriär i teaterprogram. Jag behöll aldrig något. Jag var vidskeplig.
- Mjölk? - Vi hade ett möte.
Ja... Ge mig skivan du vill att jag ska lyssna på-
-så gör jag det när jag kommer hem, jag lovar.
Jag hade velat se "Pompejis sista dagar".
Vad? Jag sa ingenting.
Var är han? Var fan är mr Williams?
Jag är sen.
- Jag är sen. - Kom igen! Kom igen, Gilbert!
- Var har du varit? - Anne...
Vi börjar direkt. Ingen repetition. Det mulnar på. Vi måste filma nu.
"House of Cheyney", scen 105, tagning 1.
Farbror, jag vet att du sa att jag inte skulle ta jobbet i det stora huset.
Men husbonden har varit så vänlig mot mig, och det är en fin möjlighet.
Det kommer andra möjligheter.
Jag vet att du har ögonen på honom. Men han är förlovad med en annan-
-och, hur mycket du än hoppas, så ändras inte den situationen.
Du borde lyssna på mig, Jenny.
Bryt! Jag har ett tillkännagivande att göra.
Tydligen... Jag vet inte hur jag ska säga det...
Vi är nu i krig. Vi är i krig mot Tyskland.
Så det har hänt.
Nyheterna är chockerande, men vi har fortfarande ett jobb att göra.
Jag har bett om en radio. När den kommer kan vi ta en tidig rast.
Vi fortsätter där vi var. Börja!
- Förstår du, Anne? - Jag tror det.
Vilken del tror du jag inte förstår? Att vi är i krig, eller börja?
Kom igen. Börja!
Tack.
Väntar ni på mig? Jag är ledsen. Det var en mycket lång dag.
- Vi har bevakat dörren. - Mamma har gått till sängs tidigt.
- Vi tyckte alla borde vara tillsammans. - Vi tänkte att du kunde läsa för oss.
"Din kärlek är bättre än högre stånd för mig"
"Rikare än rikedom, stoltare än klädernas kostnad"
"Större glädje än hökar och hästar vara;-
-och att ha dig, av alla stolta män, jag skryter..."
Du milde, Mick! Vad gjorde du i i går kväll?
Ledsen, fröken, det här är ingen plats för dig.
Följ med.
Gå ut.
Jag skulle ge honom te. Jag var bara några minuter sen.
Han var inte i sitt omklädningsrum. Det var då jag hittade honom.
De sa att det såg ut som om han sköt sig själv...
- Såg du något meddelande? - Jag kunde inte se på någonting.
Jag var bara lite sen och...där var han.
Jag får inte kontakt med inspelnings- platsen. Hans scen är snart.
Det är hemskt om de väntar honom.
Får jag prata med Lawrence Newbolt?
Jag kopplar dig.
Jag är ledsen, jag gjorde ett misstag. Jag var felinformerad.
- Mr Newbolt har åkt till Paris. - Men han var i Skottland.
Han var i Skottland, och nu är han i Paris. Han åkte i morse.
- När kommer han tillbaka? - Det är sekretessbelagt.
Jag såg precis den förfärliga nyheten i tidningen om mr Williams.
Jag är så ledsen.
- Du måste vara så upprörd. - Ja.
Det var hemskt. Jag tyckte verkligen om honom.
- Vet någon vad som hände? - De säger att han sköt sig själv.
Det såg ut som det.
Men det fanns inget meddelande. Jag väntade för att se-
-om de skulle hitta något, men de gjorde inte det.
Han kanske inte skrev något. Det är en väldigt jobbig tid just nu-
-för mig också.
Det verkar så nyligen, det senaste kriget-
-och att ha varit med där själv, och kämpat i det skådespelet-
-kan jag säga dig att jag drömmer om det nästan varje natt.
Jag vet att många är väldigt förvirrade.
Och jag vill inte verka hysterisk eller överdramatisk...
Du är skådespelerska. De egenskaperna krävs.
- Ja, det är sant. - Du är så begåvad och originell.
Alltid så full av berättelser och teckningar. Förlora aldrig det.
- Dina serieriddare och deras äventyr. - Jag vill inte verka inbilla mig saker.
Gilbert kanske tog livet av sig. Men tänk om han inte gjorde det?
Tänk om något annat pågår? Jag menar, först Hector och sedan han.
Varför skulle de bry sig om Gilbert?
Det verkar inte troligt att de är sammankopplade.
Jag älskar dig.
Ingen vet vad varje dag för med sig nu, och det är väldigt förvirrande.
Det gäller för mig också. En sak är säker:-
-vi låter inte Balcombe komma nära oss, vad han än har i kikaren.
Jag kommer att hålla dig säker.
Vissa saker är jag fortfarande bra på.
Jag hörde precis nyheten. Det är hemskt.
Det är otroligt hur mycket som har förändrats på en dag.
När jag gick genom parken tyckte jag att jag såg ett enormt flygplan.
Det var i själva verket en spärrballong-
-men den rörde sig av sig själv längs marken.
Och de säger att två miljoner människor håller på att evakueras i dag.
- Och många har avlivat sina husdjur. - Sina husdjur?
Är det sant? Så hemskt!
De lämnar stan och ingen kan ta hand om dem, eller att de tar ansvar.
- Jag kanske åker till Amerika. - Till Amerika?
- När åker du? - Kanske mycket snart.
Regeringen föreslår-
-att jag åker dit och försöker att samla in pengar till krigsinsatsen.
Oroa dig inte. Kom ihåg vad jag sa.
Så kan du åka ner till Norfolk och sköta om faster Elisabeth?
Hon är kvar där nere. Du vet att hon hatar att vara ensam.
Din mamma kommer när hon kan, eller hur?
- Jag ska ta hand om trädgården först. - Det vore bra om du åkte till Norfolk.
Ja. De vill ha mig i studion en dag till, för att göra lite ljud.
Miss Keyes!
Den var i ditt omklädningsrum. Jag vet inte om du menade att lämna dem.
Cigarettetuiet var nog mr Williams. Jag visste inte vem annars att ge den till.
- Jag såg den inte där när jag gick. - Den låg i ett skåp längst bak.
Det blir en chock att se honom komma till liv igen, Anne.
Ja, det är naturligtvis konstigt... så snart efter.
Jag ville få det gjort medan vi kan. Vem vet var vi är nästa vecka?
Du behöver bara göra din första rad igen. Det var lite brus på den.
Farbror, jag vet att du sa att jag inte skulle ta jobbet i det stora huset.
- Du ser strålande ut, eller hur? - ...Och det är en fin möjlighet.
Det kommer andra möjligheter. Jag vet att du har...
Visst är Gilbert lite oengagerad? Han var inte riktigt där.
Han hade nog redan beslutat vad han skulle göra.
Farbror, jag vet att du sa att jag inte skulle ta jobbet...
- ...i det stora huset...? - Det var lite sent.
Du kanske ska titta på hela scenen, komma i stämning.
Vi skulle nog ha gjort det från början.
Jag vet att du har ögonen på honom. Men han är förlovad med en annan-
-och, hur mycket du än hoppas, så ändras inte den situationen.
Lyssna på det igen, Anne.
Vad fan gör han?
Han säger fel replik. Det är helt fel!
Spola tillbaka. Jag måste se det igen.
Lyssna på det igen, Anne.
Hörde du det? "Lyssna på det igen, Anne. "
Spola tillbaka igen.
Det ska vara: "Lyssna på mig, Jenny." Han kallade dig Anne-
-och skrev om repliken.
Lyssna på det igen, Anne.
Anne.
Lyssna.
- Du är här, miss Anne. - Jag är sen, Lucy, jag vet.
Där är du. Jag väntade med te tills du kom.
Det finns lite torr valnötskaka, men smörgåsarna ser lovande ut.
Det har varit en lång resa. Jag ska bara byta om.
Vi undersöker de angivna målen vi var överens om på senaste mötet-
-och hur vi ska uppnå dem i praktiken.
Det tredje målet är fortfarande-
-lika viktigt som någonsin och bör inte glömmas bort...
Det förenklar saken om vi kombinerar de närmaste två-
-under samma rubrik och behandlar dem tillsammans...
Gilbert.
Vi bör se till att största pressen på dessa individer-
-samordnas på ett ställe. - Balcombe.
Operationen mot de första två var fram- gångsrik, de besvärar oss inte mer.
Och den tredje på Hector Haldane, tror jag är på väg att uppnås.
Vi behöver ge operationen ett namn-
-för att underlätta kommunikationen.
Jag kan ge dig ett namn.
Jag har det perfekta namnet. Vi kallar den "Magra män dansar".
Vi glömmer inte ett sådant namn.
Det är excentriskt. Var kom det ifrån? Varför inte?
- Det går inte att förväxla! - Ralph.
Nej!
Jag har det perfekta namnet. Vi kallar den "Magra män dansar".
Så får vi se hur mycket de måste dansa!
Jag knackade, miss. Jag trodde inte att du kunde höra mig.
Hennes nåd undrar om du vill ha te.
Beatrice Townsend ringde mig i går.
Hon sa att kriget har en ljuspunkt.
Man behöver inte vakna på fredagarna och undra om man fått gästlistan rätt.
Konkurrensen mellan henne och Emerald Cunard börjar nog snart igen.
De kommer inte att låta en litet krig stoppa deras underhållning.
- Varför skulle de. Håller du inte med? - Jag håller med.
Vi får inte låta det hindra oss heller. Vi måste hålla ihop här nere-
-annars blir vi tokiga. Vi kommer att göra allt tillsammans-
-lyssna på radio, spela Mah-Jong, gå i kyrkan, göra allt som tvillingsystrar.
- Ja, faster Elisabeth. - Se inte så tankfull ut, min kära.
Men du har ju förstås haft en sådan otäck chock.
Stackars mr Williams. Jag hoppas att det inte var synen av sin utspridda karriär-
-i min samling som gjorde honom så desperat.
Att få sitt liv summerat kan vara mycket deprimerande.
Det här lilla kriget gör allt osäkert.
Detta är det nationella programmet från London. De första nyheterna.
Utrikesdepartementet.
- Anknytning 182, Lawrence Newbolt. - Ett ögonblick.
Jag är ledsen, ingen svarar på anknytning 182.
Du har redan brutit mot reglerna, genom att flytta grammofonen!
Vi ska göra allt tillsammans, minns du?
Kom in och låt oss lyssna på vad världen håller på med-
-och om vi ska ta det på allvar.
Jag brukar bara kunna njuta av landsbygden i små doser.
Men det är mycket lugnt här.
Kriget verkar så långt borta.
Eftersom inga bomber fälls, så kanske det är lika lugnt i London.
- Har du hört från pappa? - Nej, det har jag inte.
Han tycker nästan lika illa om att använda telefonen som jag gör.
Vi verkar inte vara ensamma.
Är det någon vi känner?
Tydligen inte.
Jag måste byta skor efter den där promenaden.
Visst har du mina andra skor?
- Låt mig hjälpa dig. - Tack, min kära.
Jag är så glad att du är här och håller mig sällskap.
Tack.
Och nu förstör jag allt med att be dig skrapa av skorna.
Om jag stoppar dem i väskan blir de här skorna leriga på vägen tillbaka.
Det finns en skrapa runt hörnet.
Jag sa till kyrkoherden att vi måste göra en insamling till en restaurering.
- Vår familj byggde trots allt kyrkan. - Och vilket bra jobb de gjorde.
Förhoppningsvis kommer vi att vårda den ytterligare tusen år.
Det måste vara underbart att hamna i en sådan familj.
- Jag har inte nyss kommit in i den. - Naturligtvis. En felsägning.
Jag menade en sådan gammal etablerad familj. Känslan av historia.
Det måste kännas bra.
Jag måste bli av med hostan.
Och så vill den väl inte starta.
Miss Anne, bilen är inte säker att köra.
Jag måste åka till London nu.
- Den bilen är inte säker, miss Anne. - Jag måste åka. Ur vägen, Lucy!
Miss Anne, åk inte! Miss Anne!
Åk inte!
Kom igen. Svik mig inte nu.
Vad vill han?
Förbannade bönder!
Vägen framåt är stängd. Det pågår en militärövning.
- Du måste hitta en annan väg. - Hur tar jag mig till London?
- Via en annan väg. - Jag tänkte att du kanske kunde hjälpa!
Var är lastbilen som passerade mig? Du tillät honom passera utan problem.
Kan du stänga av motorn?
- Får jag se ditt identitetskort? - Mitt identitetskort?
- Jag har inget. - Har du inget?
Från i går måste alla ha identitetskort. Så är lagen. Det finns inga undantag.
- Jag måste hålla kvar er. - Hålla mig kvar? Varför?
Jag kommer direkt från filmstudion. Det är därför jag inte har ett.
- Jag måste till London i dag. - Utan kort åker du ingenstans.
Jag är dotter till parlamentsledamoten, Sir Alexander Keyes.
- Om du ringer honom, eller låter mig... - Stig ur bilen.
Gå över till den andra sidan.
Sätt dig i bilen.
Du kan åtminstone tala om vart jag ska.
Får jag be er att följa med här? Kom igen, snabbt!
Vi har haft massor som er i dag, som struntat i reglerna.
Så det här är vad som händer.
Hej igen.
Du kommer nog inte att berätta hur länge jag ska vara här.
Jag skulle inte klaga om jag var du.
Vi har makten nu att kvarhålla någon på obestämd tid.
- Visste du det? - Nej.
Habeas corpus.
- Vet du vad habeas corpus är? - Självklart... Självklart gör jag det.
Den finns inte längre. Den är borta.
Vi kan hålla dig så länge vi vill. Vi behöver inte fråga en domare längre.
Vi behöver inte ens berätta för någon vart du har tagit vägen.
- Glorious! Vad har hänt? - Tack gode Gud att ni är här!
Pappa fick ett samtal att du hade blivit häktad! De ringde parlamentet.
Faster Elisabeth sa att du rusade ut hostande som om du var på väg att dö.
Kyrkoherden var förtvivlad. Varför gjorde du det?
Jag var tvungen att...ge mig iväg.
Jag måste bekänna en sak.
Även om det inte kommer som en stor överraskning.
Jag är hemskt kär.
Jag är så kär i Lawrence. Jag stod inte ut med att vara borta från honom.
Jag hade behov av att se honom.
Så underbart, älskling! Det är fantastiskt!
Det är ganska romantiskt.
Det är fest i kväll på UD, och vi har hjälpt till att ordna den.
Ingenting kan stoppa festerna. Alla ambassadörerna är där.
- Lawrence kommer också att vara där. - Kommer han?
Nu när du suttit häktad, måste du komma.
- Dawson kör tillbaka bilen. - Jag trodde den var farlig att köra.
Därför ska du inte köra den.
Men Dawsons kan ersättas! Det finns fler där du kommer ifrån!
Jag får köra Rollsen, vilket är fantastiskt. Kom igen.
- Vi är ju värdar för festen. - Plus ett varmt bad för dig.
Du ser verkligen ut som en lantis!
Du har gott om tid att lyxa till dig innan du träffar honom.
Allt är borta nu. Allt har magasinerats.
Och med hela staden mörklagd är det som att vara på en annan plats.
På månen eller nåt!
- Du ser så fantastisk ut. - Tack!
Jag är värdinna på festen, så jag är bara lite nervös.
Det ingår i mitt nya jobb. Jag är knuten till brittiska hovet nu!
- Så jag måste gå lite tidigare. - Det går bra. Jag eskorterar Anne.
Jag måste också anmäla mig och göra något för krigsinsatsen.
Nej, du är skådespelerska. Det är vad du håller på med.
Prata om volontärarbete...
Många av våra barndomssaker här nere...
Jag vet inte vad som kommer att hända dem.
- Känner du igen honom? Bombardier. - Ja, faster Elisabeths katt.
Det här är lite obehagligt, faster Elisabeth vill avliva honom-
-eftersom hon har lämnat London. Jag skulle ta honom till veterinären-
-men nu när du är här, kan du göra det? Jag behövs på jobbet.
Jag kan inte be en tjänare göra det.
Och jag skulle ändå bli så upprörd att ta honom till veterinären!
- Gör du det? - Ja, om det måste göras.
Du är så fin, Glorious.
- Där är ni! Hittills inga katastrofer. - Har de inte börjat kasta saker än?
Argentina har varit extremt pratsam. Och Amerika.
Mr Kennedy går på om hur starkare Tyskland är-
-och att vi måste inse att det är över för oss!
Älskling, du måste gå ner till den andra festen. Den är roligare.
Jag har en rad flaggor här.
Och någonstans på världskartan finns skatter!
Du sätter fast din flagga där du tror att skatten finns-
-och den som är närmast får ett fantastiskt pris!
Så kom igen, ta en flagga.
Älskling! Där är du!
- Det är fantastiskt att se dig. - Är du arg för att jag lämnade Norfolk?
Självklart inte. Jag förstår. - Kan du organisera skattjakten?
- Barn, Ralph tar över ansvaret! - Glöm inte att berätta var skatten är.
Det är alla ambassadörers barn i London.
De vet inte om de kan återvända. De vet inte vad som händer.
- Lite som för oss då. - Ja, lite som för oss.
Jag skulle aldrig ha skickat dig till faster Elisabeth på landet.
Hur kunde jag göra det? Du hör hemma här, med oss.
Nu måste du gå och få lite fruktgelé.
Varför?
- Lawrence! - Hej, älskling.
Jag visste inte om jag skulle få se dig igen, om du skulle var här.
De skickade mig plötsligt till Frankrike. Gråt inte.
Jag gråter inte.
En stund verkade allt bra men jag vet att det inte är det.
Nu när vi har satt fast alla flaggor, tycker jag att vi sjunger lite.
Vad sägs om en sång från era länder?
- Vill alla det? - Ja!
- Något hemskt pågår. - Jag vet.
- Ralph är inblandad. - Jag vet det också.
- Inser han omfattningen av vad de gör? - Jag vet inte svaret.
Han är min bror. Jag kan inte tro att han skulle...
Jag vill tro att han inte kunde.
Det finns en grupp i säkerhetstjänsten och en brokig samling andra människor-
-plus några aristokrater som försöker få slut på kriget innan det ens har börjat.
- De vill köpslå med Hitler. - Jag tror de dödade min vän Gilbert.
- Och de utpressade Hector... - De är mycket farliga.
De drev Hector att ta livet av sig. Jag har en inspelning av ett möte.
- Kan du ge den till mig? - Jag har den inte här.
Jag måste ha den. Bevis är ovärderligt. Jag måste få den i morgon.
Vi träffas på morgonen, nånstans där ingen kan följa efter mig.
- Jag vet, hos veterinären. - Veterinären?
Jag måste avliva en katt. Vi kan träffas där.
Ja, det låter perfekt.
- Det är okej. Vi är förälskade. - Är vi?
Det är vad jag sa till honom, och det är vad han kommer att se.
Inte framför barnen, Glorious! - Följ med.
Jag letar upp en veterinär som inte ligger nära huset.
Någonstans i förorterna.
Jag gör det nu.
- Nej, gå inte. - Jag blir inte borta länge.
Nu när vi har börjat sjunga, måste vi göra varenda land!
Inte min mest lysande idé.
Kom med mig, Glorious. Jag har något att visa dig.
Följ mig. Det är viktigt. - Jag tycker du också ska komma.
Det är en så stor källare. Vart är vi på väg?
Du har bara sett en del av den.
Kom in. Det här är miss Semel.
- Hon jobbar sent. - Ja.
Vi har två saker till dig, Anne.
- Ditt identitetskort... - Det var snabbt.
Jag bad Ralph ordna det. En lång promenad för att få det.
Det är perfekt. Du har ditt kort. Du är officiellt du.
Jag borde gå upp till ambassadörerna. Jag har varit med barnen för länge.
De är mycket mer intressanta!
- Jag följer med dig. - Ett ögonblick.
- Vad är det? - Varför springer du iväg?
Jag springer inte iväg. Varför skulle jag göra det?
Jag vet inte.
Jag fick reda på en annan sak, den vi pratade om.
Det verkar lämpligt att göra det, tillsammans med kortet. Om du vill.
Du menar om mina föräldrar?
Vill du höra, eller gå?
Okej. Varför inte?
- God natt, miss Semel. - God natt.
Jag tror du blir nöjd.
Det förklarar din fallenhet för teater. Jag tycker det gör det.
De var en romsk familj.
Dina föräldrar var zigenare.
Det finns tyvärr inga bilder. En av dem måste ha varit blond?
De kanske hade ryskt blod.
Tack. Du har rätt. Jag gillar tanken.
Jag ser inget fel i att härstamma från zigenare.
Jag ska nog gå tillbaka till festen nu.
Hallå?
Walter! Hur kan du vara här? Du var i kyrkan i morse!
- Du är här, och du var i kyrkan. - Varför är du här?
- Är du son till en ambassadör? - De trodde jag kunde bidra till festen.
Det tror jag säkert. Ursäkta mig.
Anne!
- Förstår du inte? - Förstår jag inte vad?
De älskar inte dig.
Lawrence! Tack gode Gud att det är du.
Vad är det? Jag var inte borta länge.
- Ta några till. - Tack.
Jag har en adress. Man kan ta reda på vad som helst här.
- Jag har just upptäckt det. - Vi träffas där.
Lägg beviset i ett kuvert, adressera det till någon annan än mig.
- Vem? - Spelar ingen roll. Winston Churchill.
- Kommer de att följa efter mig dit? - Håll utkik, men jag tror inte det.
De följer inte efter dig till veterinären. De är för blödiga.
- Där är du, älskling. - Jag tar katten till veterinären för...
- Du vet vad. - Ja. Se hur långt det har gått.
- Det kan ta ett tag. - Om det inte är för mycket begärt-
-så ta Horatio också. Han behöver också avlivas.
Om jag ska till USA nästa vecka, stänger vi huset.
Jag tar Bombardier eftersom faster Elisabeth har begärt det.
- Jag hittar ett nytt hem åt Horatio. - Nej, vi kan inte göra det.
- Många andra måste göra detta. - Säg att det inte är nödvändigt än.
Jag måste berätta för dem att det är det.
Hur som helst, vi låter Dawson göra det. Oroa dig inte.
Kom och sätt dig. Jag behöver din hjälp.
Jag gör inget just nu, så jag gör det, om det är vad som krävs.
Jag avlivar katterna, sen kommer jag och hjälper dig.
Det finns ingen skola längre.
De där barnen har inte evakuerats, så de springer omkring vind för våg.
Vi ska hitta Lawrence, men jag låter inget hända dig.
Jag hittar ett sätt.
Ursäkta. Har du fyllt i formuläret?
Vilket formulär? Nej, jag har precis kommit.
- Är du här för att avliva husdjuren? - Jag ska...träffa någon först.
Du kan inte ställa dig i kön förrän du fyllt i ett medgivande som alla andra.
Gå ut och fyll i formuläret.
Ursäkta. Har någon frågat efter miss Keyes?
Nej, miss.
Mrs Evans?
Jag har inte fyllt i allt.
- Jag har inte undertecknat den... - Det räcker. Alla undertecknar inte.
Har någon frågat efter mig? Jag skulle möta någon här, tills dess...
- Du får komma in, miss..? - Miss Keyes.
Men jag har inte ställt mig i kön. Jag vill inte tränga mig före.
- Jag har bara gjort formuläret. - Snälla, kom in här, miss Keyes.
Och ta med dig katterna.
Vi översvämmas just nu.
Det beror nog på att vi har utrymme att ta stora djur, som stan inte har.
Otroligt hur snabbt man vänjer sig.
- Varför har jag gått före i kön? - Du verkade lite upprörd.
Upprörd?
Folk gråter där ute. Jag är ganska lugn i jämförelse.
Vi vill att folk ska vara säkra på vad de gör. Du verkade upprörd och nervös.
Tro mig, jag vet.
Jag behöver kanske bara lite tid, att sitta och fundera.
- Och tills jag träffar min vän... - Jag trodde väl det.
Vi har ett litet rum, för just det ändamålet-
-att bli säker på sin sak. Det är bäst att du använder det.
Miss Keyes?
Jag har ändrat mig.
Jag är inte redo att göra detta. Tack för att ni gav mig tid att tänka.
Vi måste ringa efter en taxi åt dig.
- Du klarar inte det där. - Miss Keyes!
Du är inte säker hos mig nu.
Gå. Fortsätt. Gå.
Hej.
Kan du göra något för mig?
Jag vill att du postar det här.
Jag ska... Jag ska ge dig pengar. Den behöver ett frimärke.
Köper du ett frimärke?
Det är verkligen brådskande.
Anne!
Anne! Var är du?
Här är hon.
Lite hemlagad lemonad kanske gör susen.
Jag visste att hon var upprörd. Folk tycker att det är upprörande.
Jag lämnar det här.
Varför är du här?
De fann ditt nummer på formuläret. De ringde och sa att du var förtvivlad.
När jag kom hit sprang du ut med katterna.
Varför kom du ut hit, till den här platsen?
Jag vet inte.
Jag stod inte ut med att göra det nära hemmet.
- Jag lät dem gå. - Lät du dem gå?
Varför inte?
Det är hemskt. Titta vad som har hänt på bara några dagar.
Det är som en vision av helvetet.
Djur som eldas upp i en lugn engelsk förort.
Världen har blivit galen.
Människor kommer underfund med vad krig egentligen innebär.
Vi behöver kanske något starkare än lemonad.
Här, älskling.
Är du medveten om... vad de gör?
De gör något hemskt.
Vem, älskling?
Gör du det också?
Älskling, du är tillbaka hos oss.
Bullret hjälper inte till, eller hur? Det är bara någons bröllop.
- Du är i faster Elisabeths hus. - Jag trodde hennes hus var stängt.
Vårt hem används för andra saker. Det här är mrs Knight.
Hon tar hand om dig.
Vi kallar det "Magra män dansar"!
Vart ska du?
Förstår du inte? Vi vill att folk ska känna sig besegrade-
-att det inte finns något hopp. På så sätt kan vi köpslå med Tyskland.
Försvinn! Försvinn härifrån! Försvinn!
Vad händer med mig?
Det här är så att du kan vila.
Du har varit sjuk. Du måste bli bättre.
- Förgiftar de mig? - Förgiftar dig?
Naturligtvis inte, älskling.
Jag minns fortfarande när jag höll dig för första gången.
När du kom för att vara hos oss, ett knyte.
Du kom i en taxi med en sjuksköterska.
Och när jag höll dig och kände din tyngd i mina armar-
-så var det den vackraste presenten.
Jag kan aldrig låta det komma till skada.
Så du älskade mig då?
"Då"? Jag älskar dig!
- Jag trodde aldrig du skulle vakna. - Jag önskar att jag inte hade.
Du äter inte maten, ser jag.
Din far bad mig att besöka dig.
Min far?
- Jag tror dig inte. - Självklart.
Vi arbetar tillsammans, och har gjort det under en lång tid.
Din far är en inflytelserik person.
Charmigt tankspridd, men mycket, mycket inflytelserik.
Han döljer sitt allvar, utom från de av oss som verkligen känner honom.
Den här inspelningen av vårt möte-
-den du försökte att skicka, gjordes naturligtvis till honom.
Jag är säker på att du visste det.
Alla skivor var till honom. Varför skulle de annars har lagrats hos er?
Det är lite varmt, eller hur?
Vi använder ert hus i London för möten.
Din far leder dessa möten.
Det är därför du är här.
Så enkelt det är, och så väldigt viktigt.
- Ska du döda mig? - Vad för slags fråga är det?
Även för en skådespelerska! Verkligen? Min gamle väns adopterade dotter?
Vad har du fått den idén ifrån?
- Vad hände med henne? - Tror du att vi vet?
Ja, jag tror att ni vet.
Är du inte lite febrig, älskling?
Varm och kall frossa.
- Du har feber. - Mr Balcombe var här.
Du har fel. Mr Balcombe var inte här.
- Jag skulle aldrig låta honom göra det. - Vi behöver aldrig se honom igen.
Visst är det tyst? Inga barn, inga husdjur.
Tystnaden där ute är egendomlig.
Utom de rysliga klockorna.
De pratar om att stoppa klock- ringningarna till kriget slutar.
Prata om ljuspunkt! Det skulle vara helt underbart.
Nu måste vi hitta något gott åt dig att äta.
Jag äter inte någonting förrän du slutar lägga något annat i maten.
Mr Balcombe var här. Jag drömde inte det.
- Han lät döda Lawrence. - Du är febrig, älskling.
Du lät den mannen komma tillbaka för att träffa mig. Hur kunde du?
Det här kriget är en fruktansvärd sak.
Som du vet, hatar jag överdrift-
-men allt vi tror på-
-allt jag tror på - demokrati, kultur-
-kommer att förstöras om vi dras in i det här förödande kriget.
Jag sympatiserar verkligen inte med den nazistiska ideologin.
Jag föraktar den.
Men det finns absolut inte en chans att vi vinner det här kriget.
Vi kommer att fullständigt krossas om vi inte sluter fred.
Och vi arbetar mycket hårt för att ordna den freden.
Ingenting får störa det.
Ralph förstår det. Celia förstår det på sitt sätt.
Men på något sätt visste jag... att du skulle inte förstå.
Så vi måste hålla dig här.
- Att göra vad? - Att hålla dig säker.
Jag kunde inte dela vissa saker med dig, vad jag behöver göra för landet.
Kanske det finns två sorters kärlek.
Jag vill inte tvingas att välja.
Mamma?
Mamma!
Du har förvandlats till en riktig värdinna.
- Ralph kan gå. - Någon måste övervaka Anne.
Ingen lyssnar på Anne. Hon har inga bevis. Det är bäst vi gör det här.
Mrs Knight är den bästa lösningen.
Mrs Knight kan få i henne något som håller henne lugn i flera dagar.
Vi kan ha en utflykt med ambassadörernas barn.
Era jävla idioter! Ni har inget med mig att göra!
Ta inte hit den där gräsliga kvinnan!
Jag låter inte den slynan ta hand om mig. Jag låter inte henne terrorisera mig!
Varför ser ni ut så där? Varför blir ni förvånade?
Jag är inte rädd för er! Jag är ju ett zigenarbarn!
Det skulle komma ut förr eller senare, vad jag verkligen är!
Det är vad ni tycker! Här är det!
- Älskling... - "Älsklinga" inte mig, din jävel!
- Du har inget med mig att göra! - Det här är inte rätt sätt.
Kan ni lämna mig ensam med henne?
Varför gör du aldrig som du blir tillsagd?
Varför ska du alltid veta bäst?
Vad du aldrig insåg var att du visste ingenting.
Ingenting som verkligen betydde något!
Du ville inte lyssna på mig.
Jag sa åt dig att gå vidare med ditt liv. Och nu titta på dig. Titta på dig!
Vi behöver bara sluta ge dig vatten, och sen är det över.
Vad gör vi nu?
Vi lämnar henne.
Det beror på villkoren.
Jag kommer aldrig att låta dig gå iväg igen.
Bombardier!
Du kan inte komma in, och jag kan inte komma ut.
Är det någon där?
Mamma, öppnade du dörren?
Tack, mamma.
Gå.
- Walter. - Anne! Vad gör du?
- Jag måste bort härifrån. - Kom. Jag ska hitta en taxi åt dig.
Jag ska.
Vilka är de här barnen?
- Jag trodde alla hade evakuerats. - De har det.
Där är de. Du kan gå till din familj, Anne.
Vi ger ambassadörernas barn en utflykt. Kom och hjälp till.
- Kom och delta, Anne. - Anne! Kom hit, älskling.
Kom till mig.
- Och ingen av oss såg henne igen. - Ingen av oss!
Hon dog, tror jag, i Kanada för ungefär 20 år sedan.
Vi är de enda som är kvar.
Har du inga fördömande ord att säga?
- Nej, du var väldigt ung, trots allt. - Jag var ett barn!
Och det var så länge sedan. Ingen minns!
Jag gjorde precis vad de ville.
Jag gjorde vad mr Balcombe och familjen ville.
De sa att hon behövde lära sig en läxa.
Jag gjorde bara vad som förväntades.
Det var en mycket märklig tid då.
Jag försökte även att varna henne.
Alla är borta nu.
De kan inte besvära oss. De kan inte besvära Walter.
Ja. Jag måste gå.
Det är bara en sak till, en liten tjänst.
En till?
Min mamma skulle träffa mig här. Hon har väntat en stund. Det är nära.
Om ni bara kunde komma och säga hej. Jag vet att hon skulle uppskatta det.
Snälla. Kommer ni?
Gode Gud! Det är omöjligt!
Walter, Oliver... Det här är min mor.
Och det här...är Anne Keyes.
Det är trevligt att träffa er igen, mina herrar. Väldigt trevligt.
Anne.
Jag hade ingen aning alls.
Att jag fortfarande var här?
Nej, jag vet att ni inte visste det.
- Du visste hela tiden. - Du visste!
- Vi ville höra det från er. - Jag ville bara säga hej igen.
Eftersom vi är släkt.
Översättning: SSG - SweSUB Group © taureane
www.SweSUB.nu Där dramatexter skapas